Să ghicesc.
Tu oi fi Xerxes.
Vino, Leonidas.
Hai să ne înțelegem.
Ar fi o pierdere regretabilă.
Ar fi o adevărată nebunie
dacă tu, rege viteaz, și trupele tale neînfricate ați pieri.
Totul din cauza unei simple neînțelegeri.
Sunt multe lucruri pe care culturile noastre le pot împărtăși.
N-ai observat că am făcut schimb cultural cu voi toată dimineața ?
Sunteți un neam fascinant.
Chiar și acum sunteți sfidători în fața anihilării.
În prezența unui zeu. Nu este înțelept să mi te opui, Leonidas.
Închipuie-ți ce soartă oribilă îi așteaptă pe vrăjmașii mei
când îmi voi sacrifica bucuros oricare din soldații mei pentru victorie.
Și eu aș muri pentru oricare din ai mei.
Voi, grecii, vă mândriți cu logica voastră.
Vă sugerez s-o aplicați.
Gândește-te la frumoasele pământuri pe care le aperi cu strășnicie.
Imagineazăți-le făcute scrum după voia mea.
Gândește-te la soarta femeilor tale.
Evident, nu ne cunoști femeile.
Aș fi putut să le aduc și pe ele aici
judecând după ce-am văzut.
Ai mulți sclavi, Xerxes,
dar puțini războinici.
N-o să treacă mult până ce-o să se teamă de lăncile mele
... mai mult decât biciurile tale.
Nu de bici se tem ei.
Ci de puterea mea divină. Dar eu sunt un zeu generos.
Te pot face peste măsură de bogat.
Te voi face guvernator al Greciei.
Îmi vei purta steagul de luptă până în inima Europei.
Rivalii tăi atenieni vor îngenunchea la picioarele tale.
Dacă vei îngenunchea și tu la ale mele.
Ești generos...
... pe cât ești de divin.
Rege al regilor. Numai un nebun are refuza asemenea ofertă.
Dar partea cu îngenuncheatul e... vezi tu...
Măcelărirea oamenilor tăi m-a lăsat cu un cârcel la picioare.
Așa că-mi va fi greu să îngenunchez.
Sacrificiul vostru va fi lipsit de glorie.
Voi șterge însăși amintirea Spartei din istorie.
Fiecare sul de pergament grecesc va fi ars.
Fiecărui istoric și scrib grec
i se vor scoate ochii și i se va tăia limba.
Iar simpla rostire a numelui Spartei și a lui Leonidas se va pedepsi cu moartea.
Lumea nici măcar nu va ști că ați existat.
Lumea va ști că oamenii liberi s-au opus unui tiran.
Că cei puțini s-au opus celor mulți.
Și înainte să se termine bătălia, că și un Rege Zeu poate sângera.
Ai luptat bine azi.
Pentru o femeie.
La fel ca tine.
Poate ai reuși să ții pasul cu mine dacă aș fi rănit.
Poate că eram atât de mult în fața ta că nu m-ai văzut.
Sau te hârjoneai cu tespienii.
Invidia...
... nu-i stă bine prietenului meu.
Mai repede !
Strângeți grămadă cadavrele perșilor.
Căci, de nu cumva mă înșel...
... o să avem parte de-o noapte cruntă.
De 500 de ani, ei slujesc voia întunecată a regilor perși.
Ochii li-s negri ca noaptea.
Cu dinți ascuțiți ca niște colți.
Fără de suflet.
Garda personală a regelui Xerxes însuși.
Elita războinicilor persani.
Cea mai ucigătoare forță armată din toată Asia.
Nemuritorii.
Regele Zeu și-a dezvăluit o slăbiciune fatală.
Aroganța.
Ușor de provocat, ușor de păcălit.
Înainte ca rănile și istovirea să-și intre în drepturi,
regele dement aruncă pe cei mai buni ai săi asupra noastră.
Xerxes a mușcat momeala.
Spartani, împingeți !
Nemuritorii.
Își pun numele la încercare.
Tată !
Regele meu !
Arcadieni, acum !
Să mergem !
Să arătăm spartanilor de ce suntem în stare.
Să mergem !
Ei urlă și blesteamă, înjughiind năprasnic.
Sunt mai mult bătăuși decât războinici.
Iscă o strașnică harababură.
Viteji amatori. Își fac datoria.
Nemuritorii.
Au picat testul regelui nostru.
Și un om care se dă drept zeu...
simte un fior omenesc lunecându-i pe șira spinării.
Pentru regele nostru !
Și pentru cinstiții noștri morți !
Pe cine mai îndrăznește Xerxes să trimită ?
Nimic nu ne mai poate opri acum.
Până și regele începe să spere la mai mult decât glorie.
Nebunească speranță. Dar se înfiripă.
Împotriva hoardelor nesfârșite ale Asiei, împotriva sorților potrivnici
vom reuși, vom menține Porțile de Foc.
Vom izbândi.
Zorii.
Biciurile șfichiuie.
Barbarii răcnesc.
Cei din spate strigă: "Înainte".
Cei din față strigă: "Înapoi" !
Ochii ne sunt martori la grotescul spectacol
adus din cele mai întunecate colțuri ale imperiului lui Xerxes.
Când forța a dat greș, au recurs la magie.
O sută de nații se revarsă asupra noastră.
Armatele întregii Asii.
Îngrămădite în acest coridor îngust,
numărul lor nu înseamnă nimic.
Mor cu sutele.
Trimitem corpurile sfârtecate și inimile fragile
înapoi la picioarele lui Xerxes.
Regele Xerxes e nemulțumit de generalii săi.
Îi disciplinează.
Xerxes își trimite monștrii aduși de la celălalt capăt al lumii.
Sunt fiare neîndemânatice.
Iar mulțimea cadavrelor persane e alunecoasă.
- Mai ești aici ? - Cineva trebuie să-ți păzească spatele.
Sunt puțin cam ocupat acum.
Regruparea !
Astinos, fiule !
Astinos !
Nu !
Ziua își urmează cursul.
Pierdem puțini...
... dar fiecare om ce moare ne e prieten sau rudă dragă.
Și, văzând trupul decapitat al tânărului său fiu,
căpitanul iese din rând.
Își pierde mințile, îmbătat de sânge.
Răcnetele de durere ale căpitanului pentru pierderea fiului său
înspăimântă dușmanul mai mult decât sunetul tobelor noastre.
Sunt necesari trei oameni ca să-l prindă
și să-l aducă înapoi.
A noastră e ziua.
Nici un cântec nu răsună.
Cruzi au fost zeii tăi când ți-au dat această formă, prietene Efialtes.
La fel și spartanii au fost cruzi când te-au respins.
Dar eu sunt bun.
Tot ce ți-ai dorit vreodată.
Orice fericire pe care ți-o poți închipui.
Toate plăcerile pe care camarazii tăi greci și zeii falși ți le-au refuzat.
Am să ți le ofer.
Căci eu sunt bun.
Acceptă-mă drept rege și zeu al tău !
Da !
Condu-mi soldații pe cărarea ascunsă
care duce spre spatele afurisiților de spartani,
și bucuriile tale nu vor avea sfârșit.
Da, vreau totul !
Avuție, femei.
Și încă un lucru.
Vreau o uniformă.
S-a făcut.
Vei vedea că sunt bun.
Spre deosebire de crudul Leonidas care ți-a cerut să stai drept,
eu îți cer doar să îngenunchezi.
Ce noapte frumoasă.
Da, dar nu te-am chemat aici să discutăm fleacuri, Theron.
Sunt convins.
Nu-ți irosești niciodată cuvintele cu mine.
Pot să-ți ofer ceva ? O băutură, probabil ?
Otravă cumva ?
Regret să te dezamăgesc. E numai apă.
Mi s-a spus că s-a aranjat să apari în fața consiliului.
Da.
Am nevoie de ajutorul tău
ca să strâng voturi pentru a trimite armata spre nord la regele nostru.
Da.
Îmi închipui cum vom sta noi doi alături.
Eu, politician, tu, războinică. Vocile noastre vorbind precum una.
Dar de ce-aș face asta ?
Vei dovedi că ții la un rege
care luptă acum pentru apa ce-o bem.
Adevărat.
Dar aici e vorba de politică, nu de război.
- Leonidas e un idealist. - Îți cunosc teapa.
Trimiți oameni la măcel pentru propriu-ți câștig.
Soțul tău, regele nostru, a dus la măcel 300 din cei mai buni oameni ai noștri.
Ne-a încălcat legile și a plecat fără încuviințarea consiliului.
- Eu sunt doar un realist. - Ești un oportunist.
Ești la fel de neroadă precum Leonidas
dacă îți închipui că bărbații nu-și au prețul lor.
Nu toți oamenii au fost creați egali. Acesta e codul spartan, regino.
Îți admir pasiunea.
Dar să nu crezi că tu, o femeie, chiar și regină,
poți să intri în camera consiliului și să influențezi cugetele bărbaților.
Acea cameră îmi aparține.
Ca și cum aș fi clădit-o cu mâinile acestea.
Pot să te las chiar acum fără suflare.
Ai să apari înaintea consiliului dar urechi surde au să-ți asculte vorbele.
Leonidas nu va primi întăriri,
și dacă se întoarce, fără ajutorul meu, va fi închis sau mai rău.
- Îți iubești Sparta ? - Da.
- Și pe regele tău ? - Desigur.
Soțul tău luptă pentru pământul său,
și pentru iubita sa.
Ce ai să-mi oferi ?
În schimbul ajutorului meu pentru a trimite armata spre nord.
Ce-și dorește un realist de la regina sa ?
Cred că știi.
Nu se va termina repede.
N-o să-ți placă asta.
Nu sunt regele tău.
Dilios.
Sper că zgârietura aceea nu te-a făcut inutil.
Nicidecum, domnule. E doar un ochi.
Zeii mi-au dat încă unul de rezervă.
Și căpitanul ?
Blesteamă zeii și jelește singur.
Leonidas !
Suntem pierduți. Pierduți !
- Terminați. - Daxos, calmează-te.
Un cocoșat trădător a condus Nemuritorii lui Xerxes
pe cărarea ascunsă a păstorilor din spatele nostru.
Focienii pe care i-ai lăsat acolo au fost spulberați fără luptă.
Această bătălie s-a terminat, Leonidas.
Bătălia asta se termină când spun eu !
Până dimineața, Nemuritorii ne vor înconjura.
Porțile de Foc vor cădea.
Spartani !
Pregătiți-vă de glorie !
Glorie ?
Ai înnebunit ?
Nu mai există glorie.
Numai retragrerea sau predarea sau moartea.
Asta e o alegere simplă pentru noi, arcadiene.
Spartanii nu se retrag niciodată. Spartanii nu se predau niciodată.
Du-te și du vestea.
Anunță adevărul tuturor grecilor.
Să-și cerceteze sufletul fiecare dintre ei.
Și dacă tot faci asta,
cercetează-ți-l pe-al tău.
Oamenii mei vor pleca cu mine.
Succes, Leonidas.
Copii ! Copii !
Adunați-vă.
Nu ne retragem. Nu ne predăm.
Aceasta-i legea spartană.
Și după legea spartană, vom rămâne și vom lupta !
Și vom muri.
O nouă eră a început.
O eră a libertății.
Și toți vor ști că 300 de spartani
și-au dat și ultima suflare ca s-o apere !
Prietene.
Mi-am trăit întreaga viață fără regrete până acum.
Nu pentru că fiul meu și-a dat viața pentru patrie...
... ci pentru că nu i-am spus niciodată că pe el îl iubeam cel mai mult.
Că mi-a stat alături cu onoare.
Că el era tot ce aveam mai bun.
Inima mea plânge pentru pierderea ta.
Inimă ?
Inima mea mi s-a umplut de ură.
Bine.
Dilios.
Hai să ne plimbăm.
Da, domnule.
Dar, domnule, sunt pregătit. Sunt gata de luptă.
Într-adevăr, ești unul din cei mai buni.
Dar mai ai un talent, spre deosebire de ceilalți spartani.
Ai să-mi transmiți ultimele ordine consiliului
cu forță și ardoare.
Spune-le povestea noastră.
Fă ca toți grecii să știe ce s-a întâmplat aici.
Ai de spus o poveste măreață.
Povestea unei victorii.
Victorie.
Da, domnule.
Domnule, aveți vreun mesaj...
... pentru regină ?
Nici unul care să fie rostit.
Sute pleacă.
Doar câțiva rămân.
Numai unul privește înapoi.
Spartani !
Pregătiți-vă dejunul și mâncați cu poftă...
... căci diseară cinăm în iad !
Dau acum cuvântul soției lui Leonidas, regina Spartei.
Domnilor consilieri.
Mă aflu în fața voastră nu numai ca regină.
Am venit aici ca mamă.
Am venit aici ca nevastă.
Am venit aici ca femeie spartană.
Am venit aici cu mare umilință.
Nu mă aflu aici ca să-l reprezint pe Leonidas.
Faptele sale grăiesc mai mult decât vorbele mele.
Mă aflu aici în numele tuturor vocilor ce nu pot fi auzite.
Mame, fiice, tați și fii.
Trei sute de familii care își varsă sângele pentru drepturile noastre
și pentru principiile pe care se bazează această încăpere.
Suntem în război, domnilor.
Trebuie să trimitem întreaga armată spartană în ajutorul regelui nostru
pentru a ne ocroti nu doar pe noi ci și pe copiii noștri.
Trimiteți armata pentru ocrotirea libertății.
Trimiteți-o pentru dreptate.
Trimiteți-o pentru lege și ordine.
Trimiteți-o pentru rațiune.
Dar mai presus de toate, trimiteți armata pentru speranță.
În speranța că regele și oamenii săi nu vor fi uitați în paginile istoriei.
Că al lor curaj ne unește.
Că faptele lor ne dau putere.
Și că alegerile voastre de azi le oglindesc vitejia.
Emoționant.
Elocventă, pasională.
Dar nu schimbă faptul că soțul tău a adus războiul asupra noastră.
Te înșeli.
Xerxes l-a iscat
și înainte de asta, tatăl său, Darius, la Marathon.
Persanii nu se vor opri până ce singurul nostru adăpost
va fi ruina și haosul.
Această încăpere nu are nevoie de lecții de istorie, regină.
Atunci care e lecția pe care dorești să o auzi ?
Vrei să ți le enumăr pe toate ?
Onoare, datorie, glorie.
Tu vorbești de onoare ?
Datorie ? Glorie ?
Dar cum rămâne cu adulterul ?
- Cum îndrăznești ? - Cum îndrăznesc ?
Priviți-o cu atenție.
E o mincinoasă perfectă.
Nu te juca cu membrii acestui consiliu sacru, regină.
Doar cu câteva ore în urmă, mi te-ai oferit.
Dacă aș fi fost mai slab, i-aș purta încă parfumul.
- Asta e o insultă. - Vorbește ipocritul.
N-ai primit și tu asemenea răsplată ?
Pe care ai acceptat-o în schimbul acordării unei audiențe la acești nobili ?
- E o minciună ? - Oare ?
N-a venit el, la invitația ta, în dormitorul regelui ?
Același pat în care ai încercat să negociezi cu mine
atât de energic.
Păreți șocați.
O mită carnală, domnilor,
în timp ce soțul ei încurajează anarhia și războiul !
Cuvintele scapă chiar și celor mai iscusite limbi.
Mica mea regină târfă.
Ce comportament de regină !
Scoateți-o de aici înainte să ne întineze și mai tare
cu prezența ei josnică și amăgitoare.
Asta nu se va termina repede.
N-o să-ți placă.
Nu sunt regina ta.
Trădător.
Trădător, trădător.
Trădător.
Leonidas. Complimentele mele.
Și felicitări.
Ți-ai transformat dezastrul în victorie.
În ciuda aroganței tale insuportabile,
Regele Zeu a ajuns să admire vitejia spartană
și calitățile combative.
Vei fi un aliat puternic.
Supune-te, Leonidas.
Folosește-ți rațiunea. Gândește-te la oamenii tăi.
Te implor.
Ascultă-l pe compatriotul tău grec.
El îți poate dovedi generozitatea Regelui Divin.
În ciuda insultelor tale repetate,
în ciuda blasfemiilor tale îngrozitoare,
domnul oștirilor e pregătit să vă ierte tot.
Și mai mult: să îți răsplătească serviciile.
Lupți pentru pământurile tale. Păstrează-le.
Lupți pentru Sparta.
Va fi mai bogată și mai puternică ca oricând.
Te lupți pentru tronul tău.
Vei fi proclamat guvernator al Greciei.
Vei răspunde doar în fața unicului și adevăratului stăpân al lumii.
Leonidas. Victoria ta va fi completă.
Doar dacă depui armele și îngenunchezi în fața divinului Xerxes.
Au trecut mai bine de 30 de ani de la vânarea lupului în frigul iernii.
Acum, ca și atunci, nu teama îl cuprinde.
Doar neastâmpărul.
O intensificare a simțurilor.
Briza răcoroasă a mării adiind pe sudoarea-i de pe piept și gât.
Croncănitul pescărușilor,
nemulțumiți chiar și când se hrănesc cu miile de morți ce plutesc.
Respirația regulată a celor 300 din spatele său.
Gata să moară pentru el, fără ezitare.
Fiecare din ei gata să moară.
Coiful îl apasă.
Scutul îi e greu.
Lancea ta.
Tu de colo.
Efialtes.
Să trăiești veșnic.
Leonidas, lancea ta.
Stelios !
Masacrați-i !
Coiful său îl apăsa. Îi limita vederea.
Și trebuia să vadă departe.
Scutul îi era greu. Îl dezechilibra.
Și ținta lui e tare departe.
Bătrânii spun că noi, spartanii, suntem urmașii lui Hercule.
Viteazul Leonidas stă mărturie a descendenței noastre.
Strigătul său e lung și puternic.
Regele meu.
E o onoare să mor alături de tine.
A fost o onoare să trăiesc alături de tine.
Regina mea.
Soția mea.
Iubirea mea.
Amintiți-vă de noi.
Cel mai simplu ordin pe care-l poate da un rege.
Amintiți-vă de ce am murit.
Căci el n-a dorit omagii sau cântece.
N-a dorit monumente sau poeme de război și vitejie.
Dorința lui a fost simplă.
Amintiți-vă de noi.
Așa mi-a spus.
Aceasta era speranța lui.
Dacă vreun suflet liber va trece prin locurile acelea
în nenumăratele veacuri ce au să vie,
fie ca glasurile noastre să-ți șoptească din pietrele eterne.
Mergi și spune-le spartanilor, trecătorule,
că zacem aici după legea spartană.
Așa a murit regele meu.
Și frații mei au murit.
Abia acum un an.
Am cugetat îndelung la enigmaticele cuvinte ale regelui meu despre victorie
și timpul a dovedit că avea dreptate.
Căci de la un grec liber la altul,
s-a răspândit vestea că viteazul Leonidas și cei 300 ai săi,
atât de departe de casă,
și-au dat viețile, nu numai pentru Sparta,
ci pentru toată Grecia și promisiunea acesteia.
Și acum, aici pe acest petic de pământ sterp numit Platea,
hoardele lui Xerxes își înfruntă sfârșitul !
Acolo se îngrămădesc barbarii.
Teroarea pură le cuprinde strâns
inimile lor cu degete de gheață.
Ei știu prea bine ce grozăvii cumplite au îndurat
din cauza săbiilor și lăncilor celor 300.
Dar acum se uită, peste câmpie,
la 10.000 de spartani care conduc 30.000 de greci liberi.
Dușmanul nostru e de trei ori mai numeros ca noi.
Sorți favorabili grecilor.
În această zi, vom salva lumea de misticism și tiranie
și vom inaugura un viitor mai luminos decât orice ne putem imagina.
Aduceți mulțumiri...
... lui Leonidas și a celor trei sute de viteji ai săi.
Spre victorie !
Traducerea și adaptarea Mihai